GEPARD
Sancta Maria, Mater Dei, ora pro nobis peccatoribus,
nunc et in hora mortis nostrae. Amen.
Gloria Patri et Filii et Spiritu Sancto,
sicut erat in principio nunc et semper in secula saeculorum. Amen.
Druhá svátost oltářní spočívá v Ježíšově utrpení na kříži.
Pater noster qui es in coelis sanctificatur nomen tuum,
adveniat regnum tuum, fiat voluntas tua sicut in coela et in terra,
panem nostrum quotidianum da nobis hodie, dimitte nobis debita nostra
sicut nos dimittimus debitorum nostris
et ne nos inducat in tentationem sed libera nos a malo. Amen.
Ave Maria, gratia plena, Dominus tecum, benedicta tu in mulieribus,
et benedictus fructus ventris tui Jesus.
Sancta Maria, Mater Dei, ora pro nobis peccatoribus,
nunc et in hora mortis nostrae. Amen.
Ave Maria, gratia plena, Dominus tecum, benedicta tu in mulieribus,
et benedictus fructus ventris tui Jesus.
Sancta Maria, Mater Dei, ora pro nobis peccatoribus,
nunc et in hora mortis nostrae. Amen.
Ave Maria, gratia plena, Dominus tecum, benedicta tu in mulieribus,
et benedictus fructus ventris tui Jesus.
Sancta Maria, Mater Dei, ora pro nobis peccatoribus,
nunc et in hora mortis nostrae. Amen.
Ave Maria, gratia plena, Dominus tecum, benedicta tu in mulieribus,
et benedictus fructus ventris tui Jesus.
Sancta Maria, Mater Dei, ora pro nobis peccatoribus,
nunc et in hora mortis nostrae. Amen.
Ave Maria, gratia plena, Dominus tecum, benedicta tu in mulieribus,
et benedictus fructus ventris tui Jesus.
Sancta Maria, Mater Dei, ora pro nobis peccatoribus,
nunc et in hora mortis nostrae. Amen.
Ave Maria, gratia plena, Dominus tecum, benedicta tu in mulieribus,
et benedictus fructus ventris tui Jesus.
Sancta Maria, Mater Dei, ora pro nobis peccatoribus,
nunc et in hora mortis nostrae. Amen.
Kam jdeš? Nemůže odejít! Vrať se!
Ave Maria, gratia plena, Dominus tecum, benedicta tu in mulieribus,
et benedictus fructus ventris tui Jesus.
Sancta Maria, Mater Dei, ora pro nobis peccatoribus,
nunc et in hora mortis nostrae. Amen.
Ave Maria, gratia plena, Dominus tecum, benedicta tu in mulieribus,
et benedictus fructus...
Co je to za povyk?
- Co se stalo? Mluvte! - Excelence, račte prominout...
máme v zahradě mrtvého vojáka.
Prosím?
Zatracení vzbouřenci otravují celou zemi.
Přinesl tento dopis od vévody z Malvica.
Říkal, že jde o velmi naléhavou záležitost.
''Drahý Fabrizio, dozvěděl jsem se z novin otřesnou zprávu.
Piedmontesané se vylodili, jsme ztraceni.
Dnes v noci, já a celá moje rodina odplujeme
na anglické lodi z přístavu. Jsem si jistý, že uděláš totéž.
Bůh chraň našeho krále. Objímám tě.'' Zbabělec!
''Velké ukrutnosti byly spáchány na ubohých lidech v Marsale
po vylodění 11.května.
Bylo zjištěno, že šlo o 800 mužů
vedených Garibaldim.
Banditi se dokázeli vyhnout královskému vojsku
při tažení na Castelvetrano, kde zaútočili na bezbranné občany
- ...kradli a ničili.'' - Garibaldi!
Paolo, musíš odjet do paláce v Palermu.
- Pokud necháme dům prázdný, přijdeme o něj. - Ne, prosím!
Fabrizio, je to nebezpečné!
Fabrizio, ne! Ne! Je válka!
- Francesco Paolo, zavolej Mimě. - Ano, otče.
Mimi! Mimi!
To je revoluce!
Mon Dieu! C'est sa crise! Oh, Madame!
Les gouttes!
Dusím se!
Concetta, dépęche toi! Vite!
Voilŕ, Madame, voilŕ. Buvez ça et ça ira mieux.
Mimi! Domenico! Mimi!
- Mimě je tu, otče. - Otče! - Mimi! - Otče!
- Vaše Exelence, račte odpustit, našli jsme mrtvého... - Vím!
Mimi, utíkej říct Donu Antoniovi, aby zapřáhl hnědáky do bryčky. Utíkej!
- Po obědě pojedu rovnou do Palerma - Ano, Excelence.
- Otče Pirrone. - Ano?
- Pojedete se mnou. - Já? - Správně.
Bůh nás ochraň.
Fabrizio! Cesty jsou plné vojáků!
Stello, utiš se.
Budete dvě hodiny se svými práteli v Casa Professa.
- A my se vrátíme v 11. - Ano, Excelence.
Za půl hodiny bude oběd.
Jíst budou všichni!
- Co mám dělat? - Salve Regina, Mater misericordiae,
vita, dulcedo et spes nostra, salve.
A te clamamos exule filii Hevae, a te suspiramus gementes et flentes
in hac lacrimarum valle. Eja ergo advocata nostra,
illos tuos misericordiae oculos ad nos convertes.
Et Jesus benedictum fructus ventris tui, nobis hoc exilium ostende.
O clemens, o pia, o dulcis Virgo Maria.
Smrad těhle sviní nezmizí ani po jejich smrti.
- Salvatore, informoval jsi kasárna? - Ano pane.
Excelence, už jsme informovali kasárna.
Těžké časy, Excelence, těžké časy.
Excelence, vidíte ty ohně v horách!
- Tam táboří. - Vy jste je viděl, otče?
Vaše Excelence, nemáte strach o Dona Tancrediho?
Don Tancredi by se měl vyhnout takové společnosti.
- To není Tancrediho chyba! Je už taková doba! - Ano, rozumím.
Dnes může mladý muž z dobré rodiny
hrát leda karty, aby se nezapletl do něčeho nekalého.
- Ano, to chápu, Excelence. - Takže dost.
- Ačokoliv, možná trochu opatrnosti... - Prosím!
Zastavte! Seržante! Seržante!
Stráž Villy Airoldi!
- Dobrý večer, Excelence. - Dobrý večer. - Omlouvám se, Excelence.
Pusťte je. To je jeho Excelence kníže ze Saliny.
- Nashledanou, Excelence. - Nashledanou.
Pusťte je!
Tahle země by byla nádherná, Excelence, kdyby...
Kdyby tu nebylo tolik jezuitů!
Vrátím se za 2 hodiny a vyzvednu vás. A... užijte si modlení.
Jedeme!
- Kam jdeme? - Do krčmy v přístavu. - Jo.
Dobrý večer, vzácný pane!
- Melino, to není nic pro tebe. - Starej se o své.
Drahý kníže!
- Ahoj, strýčku. - Tancredi!
- Co jste to včera v noci prováděli? - Včera v noci?
Nic, strýčku! Byl jsem s přáteli.
Šli jsme se trochu pobavit.
Do Palerma se zajelo pobavit spousta lidí.
- Například kdo? - Třeba vy, strýče.
Viděl jsem vás na vlastní oči ve Vile Airoldi
Bavil jste se se seržantem na stráži.
Nejste na to už starý, strýče! A se ctihodným otcem!
- Nevkusné poznámky! - Vlastně, máš pravdu.
Mimi?
Že ses tak oblékl? Co je na programu?
- Maškarní bál teď po ránu? - Odjíždím za hodinu.
- Přišel jsem se rozloučit. - Proč?
Kam odjíždíš? Nejde o souboj, že?
Máte pravdu: o velký souboj- s králem, s Franceschiellem.
Odjíždím do hor, nahoru do Ficuzza.
Připravuje se něco velkého, nechci sedět doma.
- I kdybych seděl, tak mě vytáhnou ven! - Blázníš?
Ti lidé jsou verbeš! Lump vedle lumpa!
Falconeri by měl stát s námi, na straně krále! - Jistě!
Kterého krále máš na mysli? Neříkal jsi tolikrát:
''Kdyby jen žil Ferdinando!''.
Ale Franceschiello... Ne, drahý strýče, není jiné cesty.
Myslíš si, že ten takzvaný ''Gentleman'' bude lepší?
Mluví turínským dialektem a ne neapolským! To je chyba!
A co republika Dona Peppina Mazziniho?
Věř mi, strýče, kdyby to nebylo pro nás,
nikdy by jsme ji neustanovili.
Nic neustrne ve vývoji, všechno se musí měnit!
Už jsem toho řekl dost.
Vrátím se brzy, strýče. S trikolórou!
Trikolóra!
Všichni máte plnou pusu řečí!
Co je to ve srovnání s naší zlatou lilií v bílém poli?
Co dnes zmůžou tvoje barvy? - Počkej.
- uvidíš, že mám pravdu. - Jsi snílek!
Sbohem, strýče.
Sbohem.
Brzo se uvidíme!
- Ahoj, Rosalie, vrátím se brzy. - Au revoir, Tancredi.
- Carolino. - Sbohem.
- Pa! - Pa.
Sbohem.
- Sbohem! - Nashledanou! - Au revoir, Tancredi! - Pa!
Tancredi.
Počkej.
Strýče...
Víš co děláš? Chceš snad podporovat revoluci?
Díky, strýče.
Brzo se vrátím! Obejmi za mě tetičku!
Tancredi!
Concetto, ne. Brzo se vrátím.
Pa.
Pa, Concettino, brzo se uvidíme.
Jedeme.
- Dobré ráno, Excelence. - Dobré ráno, otče.
- Nechce se Vaše Excelence vyzpovídat? - Není sobota.
Excelence, měl byste mě poslechnout a nechat se vyzpovídat.
Podívejte, Otče, je to zbytečné, zdá se, že víte všechno.
- Zpověď není jen výčet hříchů. - Vím..
- Musíte se za ně kát. - Vím!
Co po mě chcete? Jsem zdravý muž.
Nemůže mě uspokojit žena, která se pokřižuje dřív než mě obejme!
A pak jen vykřikuje, "Ježíš a Maria"!
Mám s ní sedm dětí.
Něco Vám řeknu. Nikdy jsem neviděl její pupík!
Je to v pořádku? Ptám se Vás, Otče, je to v pořádku?
Velmi hřeší.
Excelence...
Omlouvám se, nechal jsem se unést.
Prosím, odpusťte mi to.
Ale poslechněte mě: vyzpovídejte se!
Nebudu vás poučovat!
Dnes ne, opravdu.
Přišel jsem dnes na pár zajímavostí.
Víte, co se děje v zemi? Vlastně nic.
Jde jen o nicotné třenice.
Střední vrstva nás nechce zničit,
chtějí pouze naše posty, možná,
kdyby jsme vytrousili pár dukátů z našich kapes...
všechno by bylo jako dříve.
Víte, Otče, žijeme v civilizované zemi.
Jedním slovem, pane, chcete zkusit vyjednávat s liberály.
Dokonce se svobodnými zednáři.
Na naše náklady, za peníze církve.
Všechno naše bohatství, které je dnes v rukou lidu,
shrábnou ti sprostí zloději.
Ale co bude s těmi nebožáky o které se stará církev?
Kdo ty zoufalce uklidní? Řeknu Vám.
Dáme jim celou naši zemi, kousek po kousku!
Náš Pán uzdravoval slepé,
jenže kdo uzdraví zaslepenou duši?
Nemáme zaslepené duše, drahý Otče.
Jsme jen lidé a svět se mění.
Co myslíte, že máme dělat?
Církev explicitně slibovala nesmrtelnost.
Jako sociální třída, jsme se neslibovali nic.
Pro nás je věčnost jedno století!
Nemáme závazky k jinému světu spoléháme se jen na vlastní oči.
Církev má, je s ním svázaná.
- A v beznaději přece věřící sílí. - Excelence!
Nemyslíte, Otče, kdyby jednoho dne měla církev možnost se uchránit
díky našemu ukřižování, že byste váhal?
Neváhal, a já Vás chápu.
Máte už dva hříchy k sobotní zpovědi, Exelence:
včerejší tělesný, a dnešní duchovní. Nezapomeňte.
Podívejte se na tu krásu, Otče.
Je to víc než pohár Vittoria Emanuela
ze kterého dosud denně popíjíme.
Pusťe je!
Sem, rychle! Běžte!
Zamířit! Pal!
Záhni pryč, zrádče! Darebáku! Táhni!
- Chyťte ho! Chyťte ho! - Zrádce! - Zastavte ho!
Tady je!
- Pusťte mě! Jsem nevinný! Ne! Ne! - Zrádce!
- Pověsme ho! - Pověsme ho!
Jsem nevinný! Pusťte mě!
- Vrah! - Pomoc! Nechte mě!
- Pověsme ho! - Sketa!
Jdeme!
Nikdo, můžeme!
Musíme při zdi! Za mnou!
- Pojďte! Pojďte! - Tady!Tady!
- Zachraňte nás! Zachraňte nás! - Garibaldiáni jsou tu!
- Pomoc! - Tady! Pojďte sem!
Byl to vrah! Vzaly jsme právo do vlastních rukou!
- Byla to sketa! - Pozor!
sem, za mnou!
- Kavalérie! - Nestřílejte, ještě ne!
Pal!
Do útoku!
První četa, vpřed, pochodem!
Zamířit! Pal! Zamířit! Pal!
- Přineste vodu! Rychle! - Doktora! Zavolejte doktora!
- Ty, pojď sem! - Co chceš?
- Co se stalo? - Utekli!
- Táhli na přístav! - Za nimi!
Maria Ježíši pomozte!
Na co myslíte, Otče?
Budou lepší léta v tyto slavné nové časy?
No... ne...
Vláda...
Hej! Vypadni z té cesty! Odtáhni to!
- Zastavte! Nikdo nemůže projít! - Odtáhni to!
- Zastavte! - Proč? - Cesty jsou uzavřené. - Máme propustku.
Ta je k ničemu cesta do Bisaquina je uzavřena!
- Stát! Zastavte vůz! - Stát! - Stát!
- Je mi líto, ale nikdo nemůže projet. - Zastavte je, nemůžou projet.
Prosím, ukažte mi vaši propustku.
- Zdá se, že není platná. - Neříkal jsem to.
Nařídili jsme, že všechny propustky musí být prověřeny.
Myslíte si, že si děláme jen legraci?
Pokud vám říkám, vraťte se, znamená to, že se musíte vrátit.
Vykliďte cestu, nechte nás projet!
Stát! Stát! Kam si myslíte, že pojedete?
Tady není cesta, nikdo tudy nesmí!
Jsem kapitán Falconeri, bojoval jsem v Palermu na vaší straně!
- Mám rozkazy, co můžu dělat? - Mám také rozkaz!
- Vykliďte cestu! - Ano pane, provedeme!
Jdeme na to, odsuňme to.
Opatrně, ráz, dva!
Jedeme!
Pohybujete se mezi šlechtou, řekněte:
co říkají páni naší válce?
Co si myslí pyšný kníže ze Saliny?
Víte, páni, jak říkáte, není jednoduché je pochopit.
Mají svůj vlastní svět, který nestvořil Bůh,
ale oni sami, během staletí
plných starostí i radostí.
Radují se nebo trpí pro věci, které pro nás nic neznamenají.
Jim však dodávají sílu.
Nechci říkat, že jsou páni špatní, ani naopak.
Jsou zkrátka... jiní.
Nestarají se o věci, které jsou důležité pro nás,
ale strachují se o to, co my ignorujeme.
Tak kupříkladu kníže ze Saliny.
Těžko nese ztrátu
domu v Donnafugatě, kam míříme.
Ale... pokud přijde řeč na revoluci,
poví vám, že žádná revoluce není,
- ...že všechno bude jako při starém na věky věků. - Tomu nevěřím!
Dobře... Budeme raději předčítat z breviáře.
Tady... Žalm 44.
''Effundit cor meum verbum bonum dico ego
carmen meum regi, lingua mea stilus et scribae velocis.
Speciosus est forma prae filiis hominum, diffusa est gratia
super labia tua: propterea benedixit tibi Deus in aeternum.
Cinge gladium tuum super fenur potentissime,
decorum tuum et ornatum tuum.
Pospěšte. Rychle!
Rozlož to pořádně! Ty přines láhve a sklenice!
Rychle!
No tak, už jsou tady!
Tak rád vás zase vidím, Excelence.
- Trochu si odpočineme. - Ano.
- Sedněte si tam pod stromy. - Brzo budeme v Donnafugatě.
- Jsou kolem vojáci? - Určitě ano.
- Nenaděli tam velké škody? - No...
- C'est pire qu'en Algerie! - To určitě není Alžíran, zlato!
- Je mi těžko! Chcete trochu osvěžit? - Ano. - Tady.
Dejte si to na spánky a na čelo.
Je to studené!
Je to příjemné!
- Je vám líp, co? - Ó, ano!
Pojďme k ostatním, zachvíli nebude nic k jídlu!
Vrátíte mi to?
Jdeme.
Máte hlad, ne?
- Otče Pirrone, toto je pro vás. - Maso je výborné!
Všichni říkali: "Vaše Exelence nikdy neopustí Palermo."
Nikdo nečekal, že se v těchto časech vydáte na cestu.
"Kdo ví, co se stalo s Vaší Excelencí a s jeho rodinou!"
Naštěstí jste všichni v pořádku. Díky Bohu!
Ovšemže jsme!Co jste čekal, že s námi bude?
Všechno je jak má být.
Vlastně, pár dní po Garibaldiho příjezdu do Palerma,
přivedl Tancredi domů jednoho roztomilého Generála z Toskánska.
přál si zhlédnout fresky v naší vile.
Velice rád nás pak doprovázel na cestě do Donnafugaty.
Velice nás těší vaše přítomnost, generále.
Děkuji, Excelence.
Řekl vám "Excelence"!
To je jeho první prohřešek vůči Garibaldiho pořádkům!
- Concetto! - Vítáme vás zpátky.
- Mademoiselle. - Tancredi.
Zdravím! Drahá teto...
Generále, synovec mi svěřil, že byste rád viděl naše fresky.
Bylo by mi potěšením, Excelence.
Brzo se setmí, prohlédneme si je hned.
Uprostřed, Jupiter s blesky, Juno, Mars, Venuše a Merkur.
Na této straně, vjíždí Thetis s hejnem tritonů a dryád,
Apollo v oblacích.
Všichni velebí slávu domu Salinů.
Tancredi...
- Chcete mátu? - Ano, kousek jestli můžu, děkuji!
Proto jsem ji přivezl!
- Je tak bledý... Jste si jistí, že se rána vyléčí? - Prosím?
Vlastně to dost těžké zranění!
opět na těch samých místech,
nikdy se nevrátí dny, které minuly!
opět na těch samých místech,
nikdy se nevrátí dny, které minuly!
Panstvo jede!
Je mi potěšením uvítat jeho Excelenci.
- Done Onofrio, jak se máte? - Jde to Excelence.
Palác je v tom stavu, v jakém jste ho opouštěli.
- To je dobře, Done Onofrio. - Konečně!
Lŕ! Rosalie, quelle poussięre, toi aussi, pauvre petite, viens ici.
Jste k nezaplacení, Done Onofrio.
Jsem hrdý, že můžu potřást rukou tomu, kdo byl zraněn v Palermu!
Jmenovali mě proto kapitánem. Mám tam jen komára!
Vím, že jste toho pro nás hodně udělal, Done Calogero!
- Crispi o vás mluvila velice hezky. - Mnohokrát děkuji.
- Done Ciccio! - Vítejte zpátky, Excelence.
Drahá Teresino, je pro mě potěšení vidět tě znova.
A vy. Co je nového?
Co máte na mysli?
- Nevím, Excelence... Nebude vám vadit... - Půjdeme.
Te Deum laudamus!
Te Dominum confitemur.
Te aeternum Patrem omnis terra veneratur.
Tibis omnes Angeli...
- Nezapoměňte na pozvánky k dnešní večeři. - Ano.
- Musíte pozvat i manželky. - Proč? - Bude to lepší.
Pozveme Dona Calogera a jeho ženu, notáře s ženou,
a Dona Cicciu Tumeo, ten, díky Bohu, ženu nemá.
- A ty ostatní až po večeři. - Ano.
Sanctus, Sanctus, Sanctus Dominus Deus Sabaoth.
Pleni sunt caeli et terra maiestatis gloriae tuae.
Te gloriosus Apostulorum chorus,
Te Prophetarum laudabilis numerus.
- Prosím? - To jsem já, Excelence.
- Otec Pirrone... - co je s ním?
Chce mluvit s vaší Excelencí, právě teď.
- Dobře, ať tedy vstoupí. - Ano, Excelence.
Mohu dál, Excelence? Omlouvám se, nevěděl jsem...
- Neblázněte, Otče. - Ano, Excelence.
Jste zvyklý na obnažené duše, tělo je daleko nevinnější.
- Podejte mi plášť. - Prosím? - Plášť!
Jistě, tady.
No tak, Otče!
- Hlasitěji, Otče, neslyším vás! - Ano, Excelence.
- Poradím vám. - Ano? - Dejte si také čas od času koupel.
Posaďte se. Sedněte si!
Řekněte mi, k čemu všechen ten spěch?
Víte, Excelence...
Mám velmi delikátní pověření.
Osoba, kterou máte velmi rád, mi otevřela své srdce,
a požádala mě, abych vám řekl,
zřejmě se mylně domnívá, že mám na vás vliv...
- Mohl byste být stručnější? - Ovšem, Excelence. Víte...
- No tak, Otče! O kom je řeč? Kněžna? - Ne tak docela!
Kněžna je hodně unavená, odpočívá.
Chci mluvit o slečně Concettě.
Zamilovala se.
Slečna Concetta? Jakto...?
Nesmysl!
Promiňte, nechtěl jsem vás rozlobit...
Víte, Otče, muž se cítí mladým i když je mu 45.
Ale když si začne uvědomovat, že jeho děti vyrostly,
a mají své lásky, všechno je rázem pryč.
Excelence...
Ještě jste se mě nezeptal, do koho...
Nemusím to vědět.
To je blázínek, proč mi to neřekla sama?
Co myslíte že vám na to řeknu?
Víte, Excelence, církev ráda přivítá
každou novou křesťanskou rodinu,
Kristus je přítomen v...
Zaplétáte se do toho, Otče!
Chci mluvit o této svatbě,
ne o svatbě v Káni Galilejské, ani o žádné jiné svatbě!
Už ji Tancredi požádal o ruku? Kdy?
Myslím, že ještě žádné návrhy neučinil.
Přesto slečna Concetta nemá pochybnosti.
Jeho pozornosti, pohledy, slova...
Malá kněžna si je jistá, že ji miluje
a cítí, že ji o ruku brzo požádá.
Nermuťte se tím, Otče, zatím nehrozí žádné nebezpečí.
Jsou to jen fantazie plaché romantické dívky.
- Proč říkáte ''nebezpečí''? - Otče, jen si ji představte...
jako velvyslankyni ve Vídni nebo v Petrohradě?
Miluji Concettu, mám ji rád. Je tak tichá a poslušná.
- Ale Tancredi... Tancredi má před sebou velkou budoucnost! - Ano, ale...
No tak, Otče, jak by mohla Concetta zůstat tak cnostná a tichá,
kdyby měla pomáhat tomuto muži v kariéře v nové společnosti?
Tancredi potřebuje peníze.
Concetta dostane věno, ovšem.
Jenže jmění naší rodiny bude rozděleno mezi sedm!
Všimněte si, řekl jsem sedm.
Tancredi potřebuje víc.
Třeba jednu ze Suterových dívek.
Já vím, já vím. Jsou tak ošklivé, chudinky!
- Ale bohaté, Otče, velmi bohaté. - ano, ale co takhle...
Co? Láska?
Ano, láska! Celé věky hýbe nebem i zemí,
a bude to tak napořád. Vím, co je láska.
- Prosím? - Excelence, jaké šaty si přejete k večeři?
Otče, řekněte Concettě že se vůbec nezlobím,
ale budeme se o celé věci bavit, až to bude víc než fantazie.
- Co bych si měl obléct? Jeden z mých fraků. - Dobře.
- Au revoir, Otče. - Excelence...
Nashledanou.
Otče! Don Calogero je už na schodišti. Má frak!
Frak!
Strýče, ta zpráva tě zarazila víc, než vylodění v Marsale.
Don Calogero s bílou vázankou, znamení, že je tu revoluce!
No, je to sice frak, ale... podívej se na něj!
A ty boty!
- Dobrý večer, DoneCalogero. - Dobrý večer, kníže.
- Moje žena... není jí dobře. - To je mi líto. - Děkuji.
Snad se jeho Exelence nebude zlobit, doprovází mě místo ní
moje dcera Angelica.
Ovšem! Račte dál, prosím.
Celé měsíce si nepřeje nic jiného,
než se s vámi přivítat. Těď, když nám vyrostla...
Vzpomínám si na ni velmi dobře. Jako dítě byla velmi rozkošná!
Rádi ji znovu uvidíme.
- Dobrý večer, DoneCalogero. - Dobrý večer, slečno.
- Kněžno... - Dobrý večer, Done Calogero.
Dcera tu bude, co nevidět. Nebyla ještě připravená.
Je to od nás jen kousek.
- Počkáme na ni, Done Calogero. - Žena se necítí dobře. - To je mi líto!
Jak jsem už řekl, kostel je ve velmi špatném stavu.
- Myslel jsem, že jste ho loni opravovali. - Opravovali!
Ale římsy jsou ve špatném stavu...
- Rozkošná. - Omluvte mě, kněžno.
Drahá Angelico!
Léta jsem vás neviděla!
Hodně jste se změnila. A ne k horšímu.
Máme velkou radost, slečno Angelico, že můžeme uvítat
tak nádherný kvítek v našem domě. Doufám...
- Že vás tu budeme vídat, často. - Děkuji.
Vážím si vaší dobroty, kterou mi prokazujete
stejně jako jste ji vždy prokazoval mému otci.
- Jak se máte, slečno Concetto? - Nebuďte tak formální, Angelico.
- Dobrý večer, Otče. - Dobrý večer, drahá.
Hrabě, dovolte mi představit vám moji dceru Angelicu.
Večeře je připravena!
Všichni u jednoho stolu! Tak to má být!
Voní to opravdu dobře!
- Nebyla cesta příliš namáhavá? - Ne příliš.
- Dosud vás neobsloužili, velmi se omlouvám. - Ó, nevadí.
- Tady. - Strašné!
- Pohledná, že? - Ano, Concetta je.
Dům, který jsem postavil za vesnicí, kněžno,
je jen jednoduchý, ale...
Velmi pohodlný!
Měli jsme všichni strašný hlad! Představte si dali nám polévku z chleba!
Opravdu, nelžete nám? Opravdu, ... na to se nedá zapomenout.
Nemuseli nikoho pobízet a muž po muži...
Generál už jistě ví, že když siciliáni chtějí,
nic jim nestojí v cestě.
A co vy? Proč jste se rozhodl jít s Garibaldim?
''Pokud nepohrdáte Garibaldim jako bratrem v boji,
máte jen jedno přání: bojovat na jeho straně.''
To řekl Garibaldiho.
Navíc, neměl jsem žádné jiné plány a to začínalo vřít!
Nikdy jsem toho tolik nenachodil!
- Noc, kdy jsme mašírovali do Gibilrossy... - Potkal jste Bixia?
Bixia? Má tvrdou palici! Všichni tam jsou tvrdohlaví a výstřední!
Viděl jsem souboj Bixia a La Masy...
A útok na Porta Termini? Také o tom něco vím.
Věřte mi, slečno, měl jsem na té legraci sám velký podíl!
Hlavně v noci na 28. března.
Generál se potřeboval zmocnit Origlionského kláštera. Je odtud dobrá vyhlídka.
Klepal a klepal. Proklínal všechny, ale nikdo neotevřel.
Byl to konvent pro jeptišky!
Mimochodem, zítra jdeme do klášteřa Santo Spirito
pomodlit se u hrobu Beaty Corbery, Reverende.
Správně! Ty dobré sestry dobře vědí o návštěvě jejich Excelencí.
Už vás čekají!
Jdeme tam vždy den po našem příjezdu sem.
Jak to dopadlo?
Řeknu vám to.
Tassoni, Aldrighetti, já a ještě pár jiných jsme se snažili prolomit dveře.
Nic. Běželi jsme pro trám z jednoho z rozbořených domů
konečně jsme dvěře prolomili.
Uvnitř bylo prázdno.
Najednou slyšíme nářek odkudsi z rohu.
Jeptišky byly schované v kapli za oltářem!
Kdo ví, proč byly tak vyděšené z několika rozhorčených mladíků!
Bylo to k smíchu: byly tak staré a ošklivé,
v těch černých hávech, oči měly doširoka otevřené,
všechny očekávaly... martýrium!
Skučely jak děvky
Tassoni jim řekl: ''V žádném případě, sestry, nemáme teď času nazbyt.
Ale můžeme se vrátit, pokud... tu máte nějaké novicky!''
To jsme se nasmáli.
Nechali jsme je tam a šli jsme seshora střílet na vojsko.
Do deseti minut jsem byl zraněn.
Muselo tam být hodně veselo. Škoda, že jsem tam nebyla.
Pokud byste tam byla vy, slečno,
nemuseli bychom čekat na novicky!
Tancredi! To se nesluší! Musíte se vyzpovídat!
Takové věci nesmíte říkat dámám!
Zvlášť, když jsem tu já.
Má pravdu a já mu pomůžu.
Ale je to trochu mizera.
Ó, krásná Gigogin!
- V patnácti jsem se zamiloval! - Stačilo málo!
Jak potěšit své srdce!
- V šestnácti jsem se ženil. - Další krůček.
Jak potěšit své srdce!
- V sedmnácti jsem se rozváděl! - Další krůček!
Jak potěšit své srdce!
- Sláva Itálie! - Sláva Itálie!
- Sláva jednotná Itálie! - Sláva Itálie!
Nebuďte smutný, Otče. Nejsme na pohřbu.
- Nesnáším tento vítr! - Měl byste děkovat Pánu.
Bez tohoto větru, by vzduch zatuchl!
Buďte věrni tradici a přijďte volit!
Panstvo z Donnafugaty!
Excelence, je to pro mě veliká čest, protože...
Don Onofrio!
Rotolo Onofrio.
- Už jste volil? - Ne, není odsud.
Uděláme si na pár minut pauzu.
Mohl bych jeho Excelenci pozvat na skleničku?
Beppino! Přines občerstvení!
Posaďte se, prosím.
Jdi!
- Excelence. - Dám si bílé víno, děkuji. Je lehčí.
Poslední pocta Bourbonské vlajce.
Dnes nemůžu. Necítím se zdráv.
- Bolí mě u srdce. - Mohl byste dnes udělat výjimku.
Jsem abstinent, děkuji.
- Done Calogero, já si dám a rád. - Děkuji, kníže.
Chtěl bych pronést pár slov, ale...
Škoda slov!
Mám nesmírnou radost, že mám příležitost...
Je mi ctí, že se mohu spolu s vámi podílet na volbách
v Donnafugatě.
22. října 1860 v 6 hodin odpoledne, se v Donnafugatě
sešel volební výbor za účelem veřejného hlasování.
Sicilané chtějí jednotnou nerozdělenou Itálii
včele s Vittorem Emanuelem jako králem konstituční monarchie.
- Nedají si pokoj! - To je skandál!
Po sečtení hlasů...
Po seč...
Po sečtení hlasů jsme dospěli k těmto závěrům:
počet registrovaných voličů: 515.
počet skutečných voličů: 512.
hlasovalo pro: 512.
hlasovalo proti: nikdo!
Tak Done Ciccio, jak jste volil dvacátého prvního?
Co vás tak vyděsilo? Jsme tu jen my dva, vítr a psi.
Odpusťte, Excelence, vaše otázka nedává smysl.
Víte přece, že v Donnafugatě byli všichni pro.
Také se říkalo, že jste z toho měl radost.
Máte pravdu.
Byl jste tedy pro?
Ne, Excelence, byl jsem proti.
A pokaždé budu!
Vím, co jste mi říkal o nouzi, svornosti a nových příležitostech.
Snad máte pravdu, já nerozumím politice.
Víte Ciccio Tomeo má svou čest.
Vím, že jsem ubožák, v otrhaných spodkách...
nikdy však nezapomenu, jaké se mi dostalo podpory!
Víte to sám velmi dobře, Excelence: španělská královna lsabela mi,
za časů vévody z Calábrie, platila moje studie.
Vděčím jí za to, co teď jsem - varhaník.
Také díky vašemu dobrodiní, vaše Excelence.
Když matka v dobách největší nouze, prosila pány,
vždycky nám dali oč jsme žádali.
Když na nás všichni ti králové a královny shlédli,
co by si teď pomysleli?
Že syn Leonarda Tumea je zrádce? Ne! Ne!
Excelence... ne! Nakonec, až v nebi poznáme pravdu.
Stačí, utiš se!
Obdivuji tvou věrnost a oddanost.
Ale pochop,
že lidé byli vzrušení z Garibaldiho vítězství.
Volby byly pouze opatřením proti anarchii, věř mi!
Pro nás je to to menší zlo.
Nakonec Savoyský reprezentuje monarchii.
Vím, že ty, které miluješ a ctíš
poslední události vyděsily, jsou však stále naživu.
Něco se změnilo, něco zůstalo při starém.
Je po revoluci.
Doufejme, že nová Itálie bude vzkvétat.
Stejně budu vždy proti!
Ti osli na radnici všechno pokroutili:
přežvýkali si to jak sami chtěli.
Řekl jsem ''černý'', a oni ze mě udělali''bílého''.
Byl jsem vám věrný,
ale oni ze mě udělali kašpara ''sprostého Bourbonistu''!
Všichni jsou teď pro Savoyského!
Ale pro mě jsou to nuly!
- Done Ciccio. - Excelence?
Řekni mi: znáš spoustu lidí ve městě.
Co si opravdu myslí o Donu Calogeru?
Nevím, jestli můj názor má nějakou cenu.
Chtěl bych znát pravdu o Donu Calogeru a jeho rodině.
Excelence, pravda je, že Don Calogero je hodně bohatý,
a vlivný!
Je to lakomec, šikovný jak ďábel sám.
Měl jste ho vidět v srpnu:
všude se ukazoval, nenechal si nic ujít!
pěšky nebo si vozil prdel, ať svítilo nebo pršelo.
Založil tajný spolek, chystali půdu pro novou vládu!
Boží dopuštění!
A to byl jen začátek jeho kariéry!
Za pár měsíců byl poslancem turínského parlamentu!
Za pár roků, až se bude rozprodávat církevní majetek,
koupí Marco, Fondacello .. přinejmenším!
Nesmíme dopustit, aby se stal pánem celého kraje!
To je Don Calogero, Excelence.
Ten ''nový muž''!
Tak jsme dopadli.
A co zbytek jeho rodiny? Jací jsou oni?
Excelence, jeho ženu neviděl nikdo už pár let.
Já jsem ji teda viděl.
Ven chodí jen na mši o páté, a na tu nikdo nechodí.
Jednou jsem vstal dost brzo, abych ji mohl potkat.
Přísahám, Excelence: je krásná jak obrázek.
Nedivte se Donu Calogerovi: sám je ohava, tak si ji střeží.
Jenže, co si myslí lidé:
Říkají, že Donna Bastiana je boží hovádko:
že neumí psát ani číst, že neumí skoro ani mluvit.
Nesmí milovat ani svou vlastní dceru,
má dovolený jen spánek.
Co k tomu dodat?
Víte, kdo byl otcem Donny Bastiany?
Její otec byl dělník z Runci, Peppe Giunta.
Primitiv, vzhledem i chováním,
Lidé mu říkali Peppe sráč! Promiňte za ten výraz, Excelence.
Za dva roky po útěku Bastiany s Donem Calogerem
ho našli mrtvého u cesty do Rampinzeri,
V zádech měl 12 kulek!
- Skandál! - Čeho se ještě dočkáme?
To není možné, myslela jsem, že si chce vzít Concettu!
Zrádce, jak všichni liberálové!
První zradí krále, a potom nás!
Podvodník!
Sladké řeči, pak vrazí dýku do zad!
To je to, že jsi pozval do domu
lidi, kteří mají jinou krev než ty!
Pojď sem, napij se.
Vypij to.
Věděla jsem to dávno, ale nikdo mě neposlouchal!
Nesnáším ho! Za to ty ho miluješ!
a teď má dokonce tu drzost, požádat tě, tebe, knížete ze Saliny
a otce toho ubohého děvčetel které oklamal,
abys jeho jménem žádal o ruku té cuchty!
To neuděláš! Ne! Ne!
Mlčte!
Nevíte, co říkáte.
Angelica není cuchta.
Mohla by být, ale není. Stejně jako ostatní dívky.
Je krásná. A chce se dobře provdat.
Možná je do Tancrediho i trochu zamilovaná. Jako my všichni.
Je bohatá, Stello, má velké věno.
Jsou to sice většinou naše peníze, ale spravuje je Don Calogero.
Toto potřebuje Tancredi.
Má ambice a hodně utrácí, přesně tohle potřebuje.
Nikdy nepožádal Concettu o ruku, nikoho nepodvedl!
Je děckem téhle doby,
v politice i co se týče jeho soukromí.
Je to náš miláček, vím, že se mnou souhlasíš.
Fabrizio... drahý...
Nikdo nebude naříkat v mém domě, ani v mé ložnici,ani v mé posteli!
Neříkej mi, co mám dělat!
Už jsem se rozhodl! Už dávno jsem se rozhodl!
A tak to bude!
Teď budeme spát.
Zítra jdu na lov. Vstávám brzo.
Dobrou noc, drahá Stello.
Mluvil jsi o šílené matce a o primitivním dědovi,
víc mě ale zajímá slečna Angelica.
Řekni mi něco i o ní.
Je krásná jak její matka, a nepáchne jak její děda.
Je velmi chytrá. Skutečná dáma.
Když se vrátila ze školy,
pozvala mě a zahrála mi mou mazurku.
Není to muzikant, ale vypadá dobře...
Černé kadeře, její oči, pleť, dekolt...
- Věřím, že její postel voní rájem! - Stačí, Done Ciccio.
Stačí!
Odteď budeš mluvit o slečně Angelice s větším respektem.
Půjdu dnes požádat Dona Calogera o její ruku pro synovce Tancrediho.
Jsi první, kdo o tom ví, a musíš za to zaplatit.
budeš zamčen spolu se psy,
pustí tě, až bude Don Calogero odcházet.
- Jdeme! - Excelence! To není správné!
Váš synovec by si neměl brát dceru vašeho nepřítele!
Svést ji by bylo vítězství, ale toto je kapitulace!
Toto je konec Falconeriů i Salinů!
Excelence, ne, prosím...
Tento sňatek nebude ničí konec!
Bude to začátek!
Těmto věcem nemůžeš rozumět!
Jdeme domů.
Jsme domluveni!
Kde jsme to skončili. Byl to jen nevinný polibek!
- Nezapomeňme, proč jsem pro vás poslal. - Ano, ovšem, ale...
Chci vám přečíst dopis od mého synovce.
Přišel včera, vlastně dnes v noci.
Píše o lásce k vaší dceři.
Požádal mě, abych vás požádal o její ruku.
Těď jste na řadě vy a vaše záměry.
Jaké krásné překvapení... Nevím, co k tomu dodat.
Vím, co se honí Angelice v hlavě,
myslím, že můžu říct, že nás Don Tancredi mile poctil
a je u nás vítán.
- Budu se modlit k Bohu za ten sňatek. Blahopřeji. - Díky.
Správně.
- Počasí je stále horší. - Done Calogero.
Snad vám nemusím připomínat, jak urozený je náš rod.
Přišli jsme sem za D'Angiňů, proslavili jsme se za Aragoňských,
Španělé a Bourboňští, smím- li o nich mluvit.
Vždy jsme zastávali vysoké posty, jak dobře víte.
Opravdu nemůžu mluvit o všech...
žel, finanční situace mého synovce Tancrediho
neodpovídá urozenosti jeho jména.
Ferdinando, můj švagr, bohužel nebyl pečující otec.
Žil si jak lord a rychle rozházel všechy peníze.
Done Calogero: vše co po něm zbylo je Tancredi.
Víte.
Tancredi je velmi citlivý,
protože byl obětí spousty bezpráví.
Vím, o čem mluvíte.
Láska je důležitá, nikdo to neví líp než já.
Jsem obyčejný muž, ale jednám rovně.
Ostatně, je to věc našich dětí, vědí, co dělají.
Moje dcera dostane věnem panství v Settesoli.
1010 hekterů...
pšenice!
Velmi úrodná země,
a k tomu 500 hektarů vinic a olivových hájů v Gibildolce.
V den svatby, obdaruji ženicha 20ti váčky
po 10,000.
Rodina je pro mě všechno.
''Excelence, už léta nikdo neviděl ženu Dona Calogera.
Já ano.
Chodí ven pouze na mši o páté, kam nikdo nechodí.
Jednou jsem si přivstal, abych ji viděl.
Věřte mi, Excelence: je krásná jako obrázek.
Nemějte to Donu Calogerovi za zlé: sám je ohava, tak ji musí skrývat.''
Moc mi toho nezůstane.
Ale dcera je dcera.
Nakonec, vím, co říkám, neuděláš dojem,
dokud nejsi potomek císaře Titona a královny Bereniky.
Ale Sedarové,
s titulem uděleným jeho majestátem Ferdinandem lV-
jsou stejně vznešení!
Máte pravdu, Done Calogero, vskutku. Nashledanou.
Mám dokumenty, které to potvrzují!
Jednoho dne se svět dozví, že si váš synovec...
vzal baronesu!
Baronesa ze Sedary.
Gratuluji, Done Calogero!
Mám dokumenty, potřebuji jen...
- Promiňte, Done Ciccio, bylo to nutné - Rozumím.
- Proběhlo to v pořádku? - Ano, dokonalé.
Nemohlo to dopadnout lépe.
Uvidíme se... asi brzo, Done Ciccio.
Ještě jednou se omlouvám.
''jednoho chladného dne, uprostřed ledna.
a bylo o to chladněji, že foukal ostrý vítr ze severu.
Sněžilo již několik hodin.
V liduprázdné ulici, ubohý koník přikrytý cárem hadru...
táhl malý, dvoukoláček.
'Ho! Ho! Zatracené zvíře!', křičel na něj jeho pán,
často mluvil ke koníkovi.''
- Excelence! Přišel pan Tancredi! Je na dvoře! - Konečně!
- Můj Bože! V tomto počasí! - Tancredi.
- Mám takovou radost! - Caterino! - Pojďme!
Strýče! Strýče!
- Tancredi! - Nechoď tak blízko, Jsem promočený!
- Drahý chlapče! Rád tě zase vidím! - Já tebe také!
Tancrede, pensons ŕ la joie d'Angelica!
Omlouvám se, jsem tak rozrušený, zapomněl jsem vám říct,
že jsem přivedl přítele, hrabě Cavriaghi, jistě si ho pamatujete.
Jednou přišel do vily.
A tamto je můj dobrý věrný sluha, Moroni.
- Můj zlatý Tancredi! - Drahá hraběnko... - Jsme přešťastní!
Princesse! lls sont arrivés, avec cet orage!
Říkali, že tu nikdy neprší.
- Už prší dva dny! - Opravdu? - Ano.
ll est arrivé, il est tout mouillé. Voilŕ, voilŕ Tancrede!
Oh! Pensons ŕ la joie d'Angelica!
- Jak se daří? - Vítej zpátky. - Omlouvám se, jsem celý mokrý.
- Otče! - Tancredi. - To je oheň!
Dovolil jsem si přivést hraběte Cavriaghiho z Milána.
- Setkali jste se v Palermu. - Ano, pamatuji si ho velmi dobře.
- Přišel s generálem. - Jak se daří, Otče? - Carolino.
- Dobrý večer. - Vzpomínám si.
Drahý hrabě, vy jste si myslel, že na Sicílii nikdy neprší.
Ono vlastně leje!
Nemyslete si, že se u nás nemůžete nachladit,
zachvíli budete ležet v posteli s horečkou!
Mimi! Zatop v Tancrediho pokoji.
A připrav pokoje pro naše vojáky. Rychle!
Jsem šťastný... Doufal jsem, že se znovu potkáme.
Co se stalo. Naposledy jsem tě viděl rudého!
- Co tím myslíš? - Nenosili Garibaldovci rudé košile?
To už je dávno. Už žádný Garibaldi!
Díky Bohu, Cavriaghi a já patříme ke královské armádě.
Když bylo po všem, mohli jsme se rozhodnout, jet domů
nebo se připojit ke královské armádě. Volili jsme armádu.
Už jsme to v Garibaldiho vojsku nemohli vydržet, že?
Bože, co to bylo za tupce! Neuměli ani pořádně střílet!
Teď jsme opravdu vojáci.
Lidé se už nemusí bát, že jim ukradneme slepice!
Měli jste to vidět.
Když jsme zastavili, vyměnit koně, stačilo jen jmenovat krále
a rázem jsme měli koně!
- Pak mi to tom povíš. Běžte se vykoupat a převléct. - Dobře.
Omluvte nás, teto. Jdeme, Cavriaghi.
Počkat! Ještě vám ukážu prstýnek pro Angeliku.
- Nádherný! - Myslíte? - Ó, ano!
- Podívej. - Krása!
- Je skvostný! - Opravdu!
- Líbí se ti? - Ano, moc.
Musel být drahý.
Nerozhazuji hloupě. Ještě jsem všechno neutratil.
- Dokonce mi vyšlo i... - Na malý dáreček!
Náš poručík! Co to máte?
- Jen malý dárek pro slečnu Concettu. - To je od vás milé.
- Aleardiho ''Chvalozpěvy''? - Ano.
- Myslím, že je má ráda. - Já také. Děkuji.
- Líbí se ti? - Nádhera! Krásné.
Slečno Concetto, toto jsou Aleardiho ''Chvalozpěvy''. Je to můj oblíbený básník.
Dovolil jsem si, přivézt vám je z Neapole.
- Nechal jsem tam vytisknout vaše iniciály. - Děkuji!
''Stále hluchá''... proč? Slyším dobře!
Hluchá k mé touze.
Smím? Promiňte, ale slyšela to...
- Miláčku. Dárek pro tebe. Od Tancrediho. - Díky!
- Poděkuj i mému strýci. - Děkuji!
Pojď sem.
Angeliko! Tancredi! Oů ętes-vous?
Je tam...
Angeliko...
Angeliko, pojď sem...
Víš, že je tam plno krys?
- Angeliko! - Pojď za mnou!
Angeliko!
Angeliko, Kde jste?
Tancredi?
Tancredi, Kde jste?
Tancredi!
Vyděsil jste mě! Je tam plno krys!
To mě nepřekvapuje. Kde je Tancredi?
- Nevím, nemůžu ho najít. - Opravdu? - Tancredi! Angeliko!
- Jdeme. - Oů ętes-vous?
- Lekla ses, že? - Ano!
Už je tu zase! Schováme se jí!
Prosím, ne! Kam chcete jít? Jsem unavený!
Jak je ten palác velký? Kolik má pokojů?
To nikdo neví, ani můj strýc.
Říká, že pokud znáš všechny pokoje v paláci,
- ...nemá cenu v něm žít. - Ou ętes-vous?
- Pojďme za ní, zůstala sama! - A co ostatní?
Concetta šla zpátky do zahrady.
Francesco Paolo posílá pozdravy hostům v záloze.
- Kdo to je? - Nevím, někdo z Turína.
Tak jdeme!
Nikam nejdu, nechci už vidět žádné nové pokoje.
Vlastně, odcházím. Co tu vůbec dělám?
- Concetta mě nemiluje. - A bavil ses s ní o tom?
Netřeba. Cítím, že jsem pro ni jen malý červ.
Musím si najít jinou vřelejší dámu, které budu dost.
Promluv si s ní! A pak se rozhodni.
Možná je to pro tebe lepší.
Vysvětlím ti to.
Concetta je Sicilianka. Nikdy neopustí ostrov.
Dovedeš si ji představit v Miláně.
Jak před ní jíš makaróny?
Rád bych ji zavalil celou bednou makarónů!
- Větší než je tahle! - Jdeme. Nashle!
Pojď!
Chudák hrabě! Concetta se o něj vůbec nezajímá!
Concetta je hloupá! Co vlastně chce?
Cavriaghi je pohledný muž, má skvělé jméno.
Vlastní půdu v Brianze. Byl by to skvělý tah!
Concetta tě stále miluje.
- Zlomil jsi jí srdce! - To není pravda.
Myslím, že ano.
Říkám, že to není pravda.
Concetta má pravdu. Milovat jeho,
po té, co milovala tebe, je jako pít vodu po...
- Po čem? - Třeba po Marsalském vínu.
To jsou podivné pokoje.
- Jak tu mohl někdo žít? - Nikdo tu nežil.
Tady mí předkové psali zákony
a ještě kdo ví co.
Psali zákony?
Nudili by tě, miláčku.
- Promiňte, jste Aymone Chevalley? - Ano.
- Jsem syn knížete ze Saliny. - To mě těší.
Přišel jsem vás pozdravit.
Otec vás rád pohostí ve svém paláci.
- To je od něj milé. - Klobouk si nechte.
- Slunce je ostré. - Ale vy si ho nechte také.
Odjedu, jen co si promluvím s knížetem.
- Ale musíte navštívit palác. - Ovšem.
Tudy.
- Vezmu to. - To nemusíte. ... - Dělám to rád.
- Následujte mě... prosím. Děkuji. - Děkuji.
- Není to těžké? - Vůbec ne. - To je ono? - Ano.
- Oů sont-ils? - Určite nejsou nahoře.
- Musí být v zahradě. - C'est terrible! Oh, mon Dieu!
Půjdete se mnou do zahrady?
- Utíkáte mi! - Ce n'est pas possible! Ecoutes-moi!
Nemůžu tomu uvěřit.
Bojíš se?
Chci tě, ale ne těď.
Počkám, až budeš mojí ženou.
Můj Bože!
Vidíte! Přichází host!
Co od tebe chce?
Nevím.
Jel měsíc přes celou Sicílii. Musí být hodně nešťastný.
Musí mít plné zuby toho tučného jídla.
Třásl se před bandity.
Zeptám se ho, jestli si nezahraje whist.
Chevalley, nedáme si partičku karet?
Excelence, musím si s vámi promluvit.
- Jak jsem řekl, mám v plánu zítra odjet. - Zítra?
- Vám se tu nelíbí? - Ale ovšem, líbí!
Drahý Chevalley, jste mým hostem a já rozhodnu, kdy odjedete.
Pojďte. Otec Pirrone si myslí, že je to ošklivé. A přitom pořád vyhrává.
Prosím, sedněte si. Zahrajem si.
Budete zapisovat.
- Jste skutečně z Milána? - Ano.
Ale jak jste se sem dolů dostal?
Přijal jsem pozvání knížete.
A jsem rád, že jsem tu zůstal.
Chevalley.
Kdyby jste si chtěl prohlédnout Donnafugatu, rád vás provedu.
- Mohu vám ukázat dům barona Mutolo. - To stačí!
Žijí v Girgenti už deset let,
jejich syna unesli banditi.
- Strašné! Museli jim hodně zaplatit? - Ne!
Nemohli si to dovolit. Nejsou tak bohatí.
Syna však dostali, pěkně po částech.
Po částech? Co to znamená?
No, kousek po kousku.
Nejdřív dostali ukazováček.
Za týden po té, levou nohu.
A potom, v nádherném koši, mezi hromadou prstů,
byl už srpen, přinesli jeho hlavu!
Francesco Paolo, to snad stačí?
Neviděl jsem to, byl jsem ještě hoch.
Otec mi o tom vyprávěl.
- Bourbonská policie je k ničemu! - Bezpochyby.
Podobná věc se stala i v mém městě.
Můj otec byl dozorčí. Docela nebezpečná práce, v těch dobách.
Ne jen pro něj, i pro jeho rodinu.
Ale co ti dnešní četníci.
Mají plno řečí. Že bude líp..
- Je stejně jako před tím. - Myslím, že ještě hůř.
Kaplan od Santy Ninfy byl zabil během mše před pěti lety.
- Otřesné! Zastřelen v kostele! - Oni ho nezastřelili!
Na to jsme tu velcí katolíci.
Dali mu do vína jed. Skutečně diskrétní.
Mnohem víc... liturgické! Nikdy nezjistili, kdo to udělal.
Kaplan byl dobrák, neměl nepřítele.
Skutečně zajímavé, kníže. Docela zábavné.
Měl byste se pokusit psát novely. Umíte vyprávět příběhy.
Ano, jsou to jen historky. Věřte Milánu, Chevalley.
Sicílie je velká země!
Zaslouží si důstojnou anexi...
Myslím... šťastné připojení
Sicílie a království Sardinie. Turínská vláda
má v úmyslu dosadit významné Sicilské
na místa senátorů království.
Vy jste samozřejmě první, kdo připadá v úvahu,
váš urozený původ a prestiž, vaše učenost
a statečnost, kterou jste prokázal v posleních měsících.
Chtěli jsme vás o věci informovat dřív, než sepíšeme oficiální listiny.
Také chceme znát váš názor.
Vláda doufá, že neodmítnete.
Toto bylo mé poslání, které mi umožnilo též
setkat se vámi a s vaší rodinou a prohlédnout si váš překrásný palác.
Co to znamená, být senátorem? O čem to mluvíte?
- Něco jako dekorace? - Kníže!
Senát je nejvyšší orgán našeho státu!
Senátoři mají moc zamítat a schvalovat zákony, které navrhuje vláda.
Je to pro blaho naší země.
Jako senátor, máte možnost mluvit za naši krásnou zemi,
která se těď stává součástí moderního světa.
Musíme bojovat proti zlu a činit sny skutečností.
Poslouchejte, jsem polichocen nabídkou vlády.
Kdyby to byl pouze titul, určitě bych ho přijal.
- Ale tíhu úřadu neponesu, nemůžu. - Kníže!
Prosím, pochopte.
Jsem příslušník staré šlechty,
jsem tedy nutně součástí starého režimu,
jsem k němu stále připoután mravně i citem.
Má nešťastná generace se kolébá
mezi dvěma světy.
Navíc, jsem zbaven iluzí.
Jaký bych měl užitek pro senát?
Neznám legislativu, nechci klamat sám sebe,
čož je nutná podmínka pro ty, kteří chtějí vládnout jiným.
Ne, Chevalley, nejsem politik.
Kníže, nemůžu tomu uvěřit.
Opravdu odmítáte možnost pomáhat vašemu lidu,
překonávat jejich bídu
a morální strádání?
Jsme staří, velmi staří.
Na dvě stě padesát let jsme se o vás starali,
nesli tíhu na vlastních ramenou.
Tamti přišli zvenčí, my jsme je nestvořili.
Dva tisíce pět set let jsme byli pouhou kolonií.
Vím, je to naše chyba.
Ale teď jsme unavení, nemáme víc sil.
Kníže, to patří minulosti.
Sicílie už není podrobená země.
Je to svobodná země ve svobodném státě.
Vím, že to nemyslíte zle, ale přišli jste pozdě.
Spánek. To si přejí Sicilští, dlouhý spánek.
Budou nesnášet ty, kteří je vzbudí.
I kdyby jim přinesli překrásné dary.
I když pochybuji, že nové království má pro nás nějaké dary.
Tady se nic neděje, přibylo jen násilí,
všichni chtějí zapomenout.
Naše touha je zapomenout.
Střílíme a bodáme, protože toužíme po smrti.
Naše lenost, pronikavá sladkost našich pamlsků,
toužíme po prostopášné nečinnosti.
Jen po tom, až do smrti.
Mám dojem, že přeháníte, Kníže.
V Turíně, jsem potkal lidi ze Sicílie, zdáli se všechno, jen ne líní.
Mám jasno, Je mi líto.
Neřekl jsem ''Sicilští'', řekl jsem "Sicílie''.
Tato krajina, divoká příroda,
surové klima, vypjaté vztahy...
Podnebí lze přemoci, krajinu změnit,
vzpomínku na špatnou vládu, lze vymazat.
Jsem si jistý, že Sicilští chtějí lepší časy.
Připouštím, že je možné odvést Sicilské z tohoto ostrova
a probudit je. Ale musejí odejít ještě mladí.
Ve dvaceti jsou už příliš staří. A zformovaní.
Potřebujete muže, který je schopný skloubit své ideje
s nejasným ideálem lidu.
- Mohu vám něco navrhnout? - Ovšem, Kníže.
Vím o muži, kterého hledáte.
Nekouřím, děkuji.
Mluvím o...
Calogeru Sedarovi.
Bude pro vaše potřeby lepší než já.
Má starý rodokmen.
Nemá, jak říkáte, prestiž, má však sílu.
Není moc učený, je však hodně praktický.
Velmi pomohl během květnové krize.
A podpořil iluze...
Nemyslím, že udělá víc než já.
Ale pokud to bude nutné, je schopen všeho.
To je váš muž.
Ano, slyšel jsem o Sedarovi.
Když však čestný muž jako vy, ustupuje
uvolníte cestu lidem bez zábran jako je Sedara...
a bude všechno jako dřív.
Poslechněte své srdce, kníže, prosím, nebuďte pyšný.
Kníže, prosím, spolupracujte.
Jste ušlechtilý člověk, bylo mi ctí se s vámi setkat.
Máte pravdu.
Ne však, když říkáte, že Sicilští chtějí lepší časy.
Lepší nikdy nebudou, oni si myslí, že lepší časy jsou.
Jejich ješitnost je silnější než jejich bída.
Prosím, posaďte se, chci vám něco říct.
Pár dní před příchodem Garibaldiho do Palerma mě pár anglických oficírů požádalo,
abych je vzal na terasu mého domu,
odkud je krásný výhled na město a hory kolem.
Výhled je velmi nadchl,
divili se však ošumělosti ulic.
ani jsem se nesnažil, říkat jim, co řeknu teď vám,
že jedna věc byla odvozena z druhé.
Jeden oficír se mě zeptal:
''Pro co si sem Garibaldi vlastně přišel?''
Řekl jsem: ''Přišli sem, aby nás učili žít.
Nebudou mít úspěch, protože my jsme bohové''.
Smáli se, ale bohužel nepochopili.
Je pozdě, Chevalley, za chvíli bude večeře.
Musíme se převléci.
Zítra můžete odjet, pokud si to přejete.
Nemusíte tomu věřit, současná situace není definitivní.
Naše moderní administrativa všechno změní.
Neměla by být definitivní, ale bude, tak bude navždy.
Je to jen lidský pohled, stačí pár století.
Někdy může být i jinak, hůř.
- S Bohem, Chevalley. - Sbohem. Děkuji za všechno.
Byli jsme servalové, lvi.
naše místa urvou šakalové, hyeny.
My všichni, servalové, lvi, šakali i ovce,
zůstaneme naživu, jsme solí země.
Promiňte, neslyšel jsem. Co jste říkal?
- Nic, nic. - Promiňte, neslyšel jsem.
- Dobrý večer. - Dobrý večer, Margherito.
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
- Dobrý večer, drahý. - Dobrý večer.
Rád vás vidím! Přišli jste brzo!
Hosté ještě nepřišli.
Drahá Stello, vaše dcery jsou nádherné!
Tancredi je už zde. Pallavicino přijde brzy.
Je v Aspromonte proslavený.
Dobrý večer.
- Jak se daří? - Děkuji, tetičko. - Ano...
Bylo nutné je pozvat.
- Bude to Angeličin debut. - Ano, jistě...
A co Don Calogerův frak?
Nemá snad jenom ten z Donnafugaty.
- Frak má pěkný, zato Don Calogero! - Jdeme.
- Milá Concetto, Carolino. - Tancredi. - Zdravím.
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
- Dobrý večer, baronko. - Dobrý večer, poručíku.
Dobrý večer.
Ó, jak se daří? Sluší vám to! Myslíte, děkuji.
- Dobrý večer! - Dobrý večer, Stello!
- Mama, mohu jít tančit? - Jistě. - Jste jako kvítek.
Pojďme! Jsou rozkošné, že?
Nemáme rádi plesy, ale museli jsme přijít kvůli děvčatům.
- Dobrý večer, drahý. - Dobrý večer. - Dobrý večer.
- Plukovníku, jsem poctěn vašim příchodem. - Je mi potěšením.
Margherito, pojď sem.
Mám tu čest, představit ti Pl. Pallavicina.
Plukovníku, jsem tak šťastná a pyšná, že mohu přivítat vítěze z Aspromonte.
To je od vás milé, kněžno. Též je mi potěšením.
Drahý plukovníku, věřím, že se vy i důstojníci budete dobře bavit.
- Kněžna z Lampedusy. - Rád vás poznávám.
- Hraběnka Sutera. - Je mi ctí. - Ráda vás poznávám.
- Kněžna Cordera ze Saliny. - Dobrý večer.
Rád vás poznávám, kněžno.
- Jdu se podívat, jestli přišla Angelika. - Jistě, jdi. - Omluv mě.
- Je to pravda, plukovníku? - Dobrý večer. - Dobrý večer.
- Plakal jsem jako dítě. - Vzrušující! - A co on?
Byl krásný a vyrovnaný jako archanděl.
Nádhera! Skutečný hrdina! Je to neobyčejný muž.
- Tancredi. - Drahá Mirello, jak se daří?
Jak se máš? Plukovník se snaží dámy okouzlit,
nemusí se moc snažit, dámy ho zbožňují.
- To je dobře! - Omluvte mě. - V pořádku.
Máte zpoždění, čekáme na vás. Dobrý večer.
Jsi nádherná. Poj'dme pozdravit kněžny.
Kněžno...
Chtěl bych vám představit mou snoubenku, Angeliku Sedaru.
Drahá, chci si vás prohlédnout.
- Jste ještě krásnější, než se povídá. - Děkuji. - Velmi krásná.
- Co je to? - To je kříž italského krále.
Obejdeme se i bez toho.
- Máte dobrý vkus. - Děkuji.
Můj tchán, pan Don Calogero Sedara.
- Ráda vás poznávám. - Je mi potěšením.
- Krásný palác, kněžno. - Líbí se vám?
Klid pánové.
- Tancredi, představíš mě tvé snoubence? - Jistě!
- Angeliko, to je můj přítel Gioacchino Lanza. - Je mi ctí.
- To je Fulco... - Nevím, jestli bude Tancredi souhlasit,
rád bych vás požádal o další tanec.
Jsi moc ukvapený, později!
- Uvidíme... - Jsi sobec!
Je mi líto, ale není to má chyba.
Dáma sama zvolí, s kým bude tančit.
Valčík, zatančíme si.
- Ještě jsme nepozdravili tvého strýce. - Na to je čas. Zatančíme si.
- Omluvíte nás. - Co se dá dělat?
- Jste nádherná jako vždycky. - Děkuji. - Je mi potěšením.
- Drahý Fabrizio, vypadáš dobře! - Je mi dobře, Giulio.
Nudíš se, Fabrizio?
Víš na co jsem myslel?
Sňatků mezi příbuznými je příliš.
Není to dobré pro náš rod. Podívej na ně.
Jsou jak opice, co skáčou po lustrech,
visí na nich za ocas a ukazují zadek.
Eleonora Giardinelli: labuť v bazénu plném žab!
Mimochodem, gratuluji k zásnubám tvého synovce.
To děvče je velmi krásné. Za chvíli bude udávat módu.
- Co? Co jsi říkal? - Řekl jsem... že je tu horko.
Ano, horko.
Neměl jsem sem chodit.
Jsem unavený.
Ale jsem tu, a musím zůstat!
- Bylo by nevychované, teď odejít. - Máš pravdu, Fabrizio.
Ještě se uvidíme.
- Dobrý veřer. - Dobrý večer, drahá. - Fino, tančila jsem s Josefem! - Opravdu?
- Kněžno, bylo by mi ctí, kdybyste mi dovolila... - Ó, ne!
- Neříkejte ne, prosím. - Už léta jsem netančila!
- Prosím... - Je zde tolik mladších žen!
- V mém věku... - Děkuji mnohokrát.
Můžeme.
Tady je dobré místo.
To je nádhera, kníže. Takové věci budou mít vždycky cenu!
Zlato má cenu vždycky!
Ano, Done Calogero, je to krása.
Nic se však nevyrovná našim dětem.
- Dobrý večer, kníže. - Dobrý večer. - Zdravím, strýče!
Angelika tě chtěla pozdravit. Přoč jsi zde tak sám?
Na co se to díváš? Flirtuješ se smrtí?
Angeliko.
Jste nádherná.
Nezdá se vám divné, že Don Diego pověsil tenhle obraz právě sem.
Myslím, že Don Diego chodí do knihovny tak jednou ročně.
To máš asi pravdu.
Nedivil bych se, kdyby má smrt vypadala takhle.
Peřiny asi také nebudou čisté jako...
pokrývky umírajících bývají špinavé.
Taky si myslím, že Concetta i ostatní dívky
budou decentněji oděné!
Ale nakonec to bude to samé.
Strýče, o čem to proboha mluvíš? Na co to myslíš?
Často myslím na smrt. Vůbec mě neděsí.
Jste mladí a nerozumíte.
Pro vás smrt ještě neexistuje.
Zdá se vám, že je to něco, co se týká jen ostatních.
Musíme opravit kapucínskou hrobku.
- Tancredi, Tancredi! Mohl by jsi mi půjčit svůj kapesník? - Samozřejmě.
Děkuji.
Kníže, nepřišli jsme vás jen vyrušit,
chtěla bych vás též o něco požádat.
Věřím, že neodmítnete.
- Mluv, Angeliko. - Chtěla bych si s vámi zatančit příští mazurku.
Neříkejte ne, prosím. Všichni vědí, že jste skvělý tanečník.
Ještě nikdo mi nenabídl nic tak svůdného!
- Proto musím odmítnout. - Prosím, kníže, prosím.
Musím vám poděkovat, drahá, na chvíli jsem s vámi omládl.
Zatančíme si tedy, ale ne mazurku. To bych se cítil příliš mladý.
Raději walz.
Podívej, Tancredi, jak je tvůj strýc milý?
Nevrčí jak ty.
Nechtěl mi dovolit, abych vás požádala. Žárlí!
Jsi tak okouzlující a mužný, strýče... samozřejmě, že žárlím!
Dobře jdeme... ale jen jeden tanec!
Pojďme.
Walz! Jako na objednávku!
- Promiňte? - To je walz! Berete zpět své slovo?
To ne. Prosím, odpusťte.
Všichni jsou na mě tak milí. Je mi krásně.
Tancredi je poklad, a vy také!
- Jsem rád, že to Tancredi neslyší! - Myslím to vážně.
Vím, že vám vděčím za vše, i za Tancrediho.
- Kdyby jste nesvolil... - Stejně by si vás vzal.
- Za všechno vděčíte jen sama sobě. - To není pravda.
Ale je.
Nikdo neodolá vaší kráse.
- Říkali, že jste dobrý tanečník. - Omlouvám se, jestli jsem vás zklamal.
Jste mnohem víc, než jen dobrý tanečník. Jste úžasný tanečník.
Ano, to je můj otec.
Všichni se na nás dívají, kníže.
Ta dívka, co tančí s vaším otcem je moc krásná.
Ano, je velmi krásná.
Drahý strýče, nespustili aplaus jen proto, že lev jako ty
vybízí k úctě.
- Zasloužíte si aplaus! - Nechcete s námi povečeřet?
Ne, Angeliko. Dobře si pamatuji, že jako mladík,
jsem večeřel raději bez starého strýce.
- To není pravda. - Jste zamilovaní, a chcete být sami.
Nemám hlad.
Jděte s Tancredim, Angeliko, nemějte o mě strach!
Díky, strýče.
- Kníže, jste pořád skvělý tanečník! - Nezapomenutelné!
- Gratuluji. - Skvělé, skvělé!
Jak se daří, Fabrizio?
Copak nebudete jíst? Vypadáte trochu nerozhodně.
Je tu toho tolik. Donna Margherita je výtečná hostitelka.
Bohužel, můj žaludek to dnes nezvládne! Odpusťte.
- Tyto svícny jsou opravdu nádherné! - Jsou z Madridu.
Don Diegův děd je dostal, když byl velvyslancem ve Španělsku.
Jsou zajisté velmi cenné.
- ...a to bylo nejdojemnější. - Bože, ten je nudný!
Kníže ze Saliny, potěšíte nás, když se k nám připojíte.
Ovšem.
Ráda vás vidím, Fabrizio.
Celé levé křídlo mě nesnášelo, byl srpen
a já nařídil palbu na generála.
Řekněte kníže, co jiného jsem měl dělat?
Měl jsem rozkazy!
Musím přiznat, že v Aspromontu, tváří v tvář
těm fanatikům...
Byl jsem rád, že moje příkazy splnili.
Nakonec byli mí muži užiteční hlavně Garibaldimu.
Zachránil jsem ho před jeho vlastními muži,
zneužívali ho už jen pro své vlastní cíle.
Máte pravdu.
Byli docela jiní než ti muži, kteří s ním připluli.
Ti věřili, že revoluce Itálii obrodí.
Generál to ví nejlíp.
Nakonec, když jsem k němu pokleknul, potřásl mi rukou.
A pošeptal mi: ''děkuji, plukovníku.''
Za co? Divil jsem. Že jsem vás zmrzačil?
Udělal jste mi jasno. Spousta mých mužů
nebyli nic jiného než jen zbabělci.
Odpusťte, plukovníku. Nemyslíte, že přeháníte
s tím vším klekáním a komplimenty?
Opravdu ne.
Měl jste vidět toho ubohého, velkého muže,
jak leží na zemi pod kaštanem
a snáší otřesnou bolest, ne jen tělesnou,
i tu na duši! Dojemné.
Když jsme se vylodili na Sicílii, řekl jsem:
''Jdeme vstříct neznámému...''.
Nebylo možné, potlačit emoce.
Proč také?
Jen políbím ruku dámě
a zároveň vzdávám čest jistotám království,
které dáma ztělesňuje a my, důstojníci královské armády, ji musíme respektovat.
Omluvte mě,Diego.
Tři plesy za týden, to je příliš.
Doufám, že to brzo skončí. Z čeho se tak radují?
Podala bys mi, prosím, vlásenku?
Jsem unavená!
Tohle pozvání nás přimělo zůstat ve městě.
Těším se zpět do vily San Lorenzo,
tam můžeme žít v klidu.
Proč? Přála bych si nikdy nekončící tanec.
Je tu skvěle. Těším se, že u Trabiů to bude podobné.
Nechala jsem si ušít zelené šaty. Světle zelené.
Co ty?
Jsem šťastná. Tancredi je poklad.
Jsi na mě tak milá.
- Přála bych si, abys byla šťastnější. - Co mám dělat?
Nejsem ráda v tak velké společnosti.
A nerada tančím. Neumím moc tančit.
Ale to záleží na tom, s kým tančíš.
- Najdi si někoho. - Ne, nechci.
Ani nevíš, kolik mladíků by se ti rádo dvořilo?
Ale bojí se tě.
Vzpomínáš na ubohého Cavriaghiho?
Nechovala ses k němu moc hezky!
Tady jsi! Konečně!
- Nemohla jsem tě najít! - Upravovaly jsme si vlasy a líčení.
- A co ty? - Poslouchal jsem plukovníka Pallavicina.
Není to génius, ale neříká úplné hlouposti.
Má pravdu, že království potřebuje nové zákony.
Anarchisti musejí být smeteni. Není třeba dalších výtržností.
Bez násilí se to neobejde, stejně tak zastřelili důstojníky,
kteří dezertovali ke Garibaldimu.
- Myslíš,že by je měli zastřelit? - Jistě! Zítra za svítání.
Je to správné: jsou to dezertéři!
Jako bys to nebyl ty, když takhle mluvíš!
Mýlíš se, drahá. Takový jsem byl vždycky.
Těmhle věcem nemůžeš rozumět.
Concetto, počkej!
Nechte mě jít! Nechte mě jít!
Myslím, že dobře rozumím.
Nemluvil jsi tak.
Nechte mě jít!
Sluší ji to... hlavně když se zlobí.
Chudák Concetta. Stále tě miluje, je mi jí líto.
- A co ty? Také mě pořád miluješ? - Miluji.
Excelence.
- Neviděli jste knížete za Saliny? - Ne. - Děkuji.
- Neviděl jste knížete ze Saliny? - Ne.
Done Calogero! Je čas jít. Zvedněte se.
Kávu! Prosím, horkou kávu!
- Cukr? - Ano, prosím.
- Dobrou noc, drahá. - Dobrou noc!
Děkuji za vaši návštěvu. Dobrou noc, drahá.
Potěšili jste nás vašim příchodem!
Dobrou noc.
- Drahá Margherito! - Dobrou noc, zlato!
- Děkuji. - Dobrou noc. - Dobrou noc.
Kněžno!
- Děkuji za nezapomenutelný večer. - To jste řekl hezky!
- Již odcházíte? - Ano, kasárna čekají!
Musíme jít.
Máme dnes ještě hodně práce!
Správně! Až po vás!
- Trochu to tu ukliďte a rozsviťte svíce. - Ano, Excelence.
- Concetto, vy už jdete? - Byl to nádherný večer.
- Škoda, že už odcházíte. - Je pozdě.
- Mnohokrát děkuji. - Dobrou noc, drahá.
- Dobrou noc. - Dobrou noc. - Děkuji. - Dobrou noc.
Také odcházíte?
- Nashledanou, Done Diego. - Děkuji, dobrou noc!
- Nashledanou, Done Diego. - Nashledanou.
Tady jsi! Teta tě hledala.
- Angelika, Concetta i Carolina jsou připraveny k odchodu. - Dobře...
- Uděláš mi laskavost? - Jistě.
Se všemi jsem se už rozloučil.
Přivoláš kočár? Půjdu domů pěšky.
- Venku je tma! - Potřebuji na vzduch.
Strýče...
- Není ti dobře? - Lehce se mi točí hlava.
- Večer se povedl, že? - Ano, děkuji.
Brzo budu mít nové zprávy. Mluvil jsem už s Finzonim.
- Budu... - Kandidovat v příštích volbách.
- Jak to víš? - Nevím, ale... - Omluv mě na chvíli.
- Dobrou noc. - Jste vždy tak krásná. Radost pohledět.
- Pozdravuj ode mě Nico. - Budu.
Ó, hvězdy, jsou nádherné.
Náš život je tak pomíjivý.
A ony, daleko od všeho, v tichosti věčnoty.
Skvělé vojsko. Odvádí dobrou práci.
To je to, co potřebujeme...
pro Sicílii.
Už se nemusíme ničeho bát.